Innleveringsoppgaver

=Stv 1400 Offentlig politikk og administrasjon - innføring=

Kollokviegruppene

Innleveringsoppgaver h -09

Velg en av følgende oppgaver:

1: Gjør rede for hovedtrekk ved forsikringsprinsippet og universalismeprinsippet i velferdsstaten. Hvordan kommer disse prinsippene til uttrykk i den norske velferdsstaten? Gi eksempler. Hvilket prinsipp kjennetegner i størst grad den norske velferdsmodellen?

2: Gjør rede for hovedelementer i de såkalte New Public Management- reformene i norsk forvaltning. Gi gjerne konkrete eksempler. Drøft til slutt hvordan New Public Management- reformer kan påvirke politisk styring.

Dersom noen ønkser å tilføye noe eller gjøre endringer er det fint om dere gir beskjed på mail eller sms slik at dette kan implementeres i dokumentet som skal leveres på fronter torsdag 23.59.

NEW PUBLIC MANAGEMENT OG POLITISK STYRING AV OFFENTLIGE ORGANER Kollokviegruppe Ge čević, Hovtun, Juvstad, Maté. 1565 ord.

Oppgave 2: //Gjør rede for hovedelementer i de såkalte New Public Management- reformene i norsk forvaltning. Gi gjerne konkrete eksempler. Drøft til slutt hvordan New Public Management- reformer kan påvirke politisk styring.//

INNLEDNING I denne oppgaven har vi valgt å legge vekt på seks ulike hovedelementer av NPM som preger den norske forvaltningen. I den forbindelse vil vi trekke inn relevante innvendinger og kritikker mot reformen for å belyse dens egnethet i norsk forvaltning. Dette vil vi gjøre ved å benytte oss av eksempler hentet fra riksrevisjonens undersøkelse av drift og vedlikehold av vegnettet. I første rekke har vi valgt å disponere oppgaven med en rask definisjon av New Public Management, hvoretter vi diskuterer en del mer spesifikke underpunkter som utgjør NPM, og til slutt en drøfting av hvilken effekt NPM har på politikerenes muligheter til effektiv styring av samfunnet.

NEW PUBLIC MANAGEMENT (NPM) NPM er et sett reformer med sikte på å effektivisere offentlig sektor, særlig gjennom å øke kostnadseffektiviteten til offentlige virksomheter. En del av målet er også å gi brukerene bedre tjenester. NPM har vært en trend innen reform av offentlig sektor fra og med midten av 90-tallet. Dette samfaller med, og har vært nødvendiggjort av, høyere grad av norsk integrasjon i det europeiske fellesmarkedet. Det har blitt rettet kritikk mot bieffektene av NPM. Disse vil vi komme nærmere inn på under diskusjonen av de ulike aspektene ved NPM.

HOVEDELEMENTER VED NPM Følgende er en oppsummering av ulike trekk ved NPM-reformene. 1.Desentralisering/fristilling: ** Strukturell fristilling er en av de mange komponentene innenfor NPM. Fristillingen skal bidra til kostnadseffektivitet og gi virksomhetene større handlefrihet og autonomi. Hovedpoenget med fristilling er at man skiller klarere mellom ulike arbeidsroller ved å skape mer spesialiserte organisasjonsenheter. Vi skiller mellom indre og ytre fristilling. Indre fristilling er endringer innad i organisasjonsstrukturen, for eksempel ved sterkere horisontal oppdeling og mer spesialiserte roller. Med ytre fristilling menes det når forvaltningsorganer endrer foretaks- eller selskapsform. Sistnevnte er en såkalt desintegrert modell. Ved mer spesialisering og oppdeling er hensikten å skape klarere ansvarsforhold. Men det tyder på at et mangfold av enheter ofte er grobunn for samordningsproblemer. Et konkret eksempel på dette er kommunikasjonssvikten mellom Samferdselsdepartementet og Statens veivesen. Manglende rapportering har medført dårlig styring og oversikt over driftstilstanden på norske veier, hevder riksrevisjonen (Riksrevisjonen 2009:1). 2. Mål- og resultatstyring: ** En annen komponent er mål- og resultatsstyring. Kort fortalt innebærer dette økt fokus på mål og resultater, og å legge strukturen på organisasjonen opp deretter. Et eksempel på dette er gjennom bruk av virksomhetsplaner, som beskriver hva organisasjonen skal drive med. Mål- og resultatstyring har blitt mer komplisert enn man i innføringsfasen ønsket ved at den autonome byråkrat krever mer tilsyn og overvåkning, som igjen er kostnadskrevende. I norsk forvaltning kommer dette gjerne i form av såkalte tildelingsbrev, som forklarer spesifisert hva virksomheten skal levere til samfunnet. Et eksempel på dette, er de ulike tildelingsbrevene som Samferdselsdepartementet har sendt til Mesta. Det har forekommet manglende tilbakemelding på disse, noe som kan svekke Samferdselsdepartementets overordnede mål om trafikksikkerhet (Riksrevisjonen 2009:72). En annen kritikk som vendes mot mål- og resultatstyring i den norske staten er at det kan være vanskelig å formulere målsetninger, og måle måloppnåelse. I mangel av rapportering og tilbakemelding om virksomhetens tilstand, vil det også være vanskelig å kunne måle konkret måloppnåelse. Innenfor veibransjen er dette fordi det har vært styringsproblemer innad mellom Samferdselsdepartementet og Vegdirektoratet i arbeidet med innhenting av systematisk kunnskap i forkant av fordeling av midler (Riksrevisjonen 2009:73). Mer individualiserte lønnsordninger viser seg å være ineffektive fordi man ikke i tilstrekkelig grad kan måle de individuelle resultatene. I offentlig sektor er det mange oppgaver som løses kollektivt eller i grupper, og det er derfor vanskelig å spore kvaliteten på innsatsen til den enkelte offentlig ansatte. På dette grunnlaget, kan man hevde at prestasjonslønn ikke er en komponent som er godt tilpasset den norske offentlige forvaltningen (Christensen 2007:103). 3. Budsjett- og økonomistyring: ** En annen NPM-reform har vært at etatene får mer kontroll over egne budsjetter. Der man tidligere detaljstyrte budsjettposter, har man nå gått over til å gi offentlige organisasjoner en høyere grad av diskresjon i fordelingen av økonomiske ressurser. 4. Bruker-, service-, og kvalitetsfokus: ** Noen av grunnene til at offentlige forvaltningsledd fristilles, er for å kunne gi brukerene bedre service og høyere kvalitet på ulike ytelser. Ved å gjøre dette retter offentlige organer mer fokus på brukeren. Målet er å øke kvaliteten på tjenestene gjennom brukerene ved å gi dem mer påvirkningskraft gjennom valgfrihet.

Konkurranseutsetting foregår hovedsakelig på to måter, gjennom markedsretting og brukermedvirkning. Ved at private bedrifter deltar i konkurransen om kontraktene for å gjøre offentlig arbeid hever man kravet til effektivitet og kvalitet. I tillegg inngår også økt kostnadseffektivitet. Det har vært en økende oppslutning blant virksomheter som tar i bruk serviceerklæringer. Denne brukervennlige og kvalitetssikrende reformkomponenten synes vanskelig å finne i eksempelet Mesta. Ved å ta i bruk eksterne entreprenører er Statens Veivesen et eksempel på hvordan norsk forvaltning tar i bruk konkurranseutsetting – det tidligere statlige Mesta konkurrerer nå om anbud på lik linje med private aktører. Essensen er at den offentlige virksomhet skal styres nedenfra og legge mindre vekt på kontroll og strukturering ovenfra, slik at ressursene kan bli optimalt utnyttet i tjenesteyting og ikke i administrasjon. Noen av effektene av konkurranseutsetting er at landets borgere går fra å være aktive medborgere til forbrukere av statlige ytelser.
 * 5. Konkurranutsesetting: **

Under NPM benytter man i høyere grad kontrakter om konkrete mål innen offentlig sektor, for på denne måten å sette opp klarere rammer for offentlige virksomheters aktivitet. Disse er ikke nødvendigvis alltid tilstrekkelig klare. I følge Riksrevisjonens rapport om vegnettets tilstand, gir ikke funksjonskontrakter tilstrekkelig grad av oversikt over tilstanden på vegnettet (Riksrevisjonen 2009:73).
 * 6. Kontraktsstyring:**

POLITISK STYRING OG NEW PUBLIC MANAGEMENT Politisk styring er ikke et ukomplisert begrep. I Norge er den politiske makten delt mellom en utøvende og en lovgivende arm. I tillegg kommer den dømmende makt, som ikke er politisert i samme grad. De utøvende og lovgivende maktene har ulike roller og metoder for å påvirke offentlig forvaltning. Dermed må man også trekke en forskjell mellom disse hva angår effekten av NPM-reformene; den ene statsmakten påvirkes ikke nødvendigvis i samme grad eller på samme måte som den andre. For den lovgivende makt er konsekvensene først og fremst positive hva angår mulighetene til politisk styring med NPM-reformer. Et element av NPM-reformene er jo at man i høyere grad skal kunne ettergå og etterprøve resultater, og dermed påse at lovene de vedtar overholdes. Dette kan igjen bidra til å redusere den utøvende politiske maktens innflytelse, i det Stortingets muligheter til å etterprøve stortingsvedtak blir sterkere, på bekostning av Regjeringens handlingsrom. Fristilling av ulike tilsynsorganer fra 1980-tallet og fremover har redusert samband mellom utøvende makt, som f.eks. departementene, og de enhetene som fører tilsyn med de ulike offentlige tjenestene. Et annet moment er kilden til NPM-reformene – om reformene innføres som et resultat av ytre press eller tilpasning til internasjonale organer, som f.eks. via EØS-avtalen, eller om de innføres som et resultat av et indre ønske eller et reelt behov for reformer. I det førstnevnte tilfellet vil dette nødvendigvis begrense politikerenes styringsmuligheter, mens det sistnevnte kanskje mer kan sies å tvinge frem reformer. Norge har inngått avtaler som til en viss grad innskrenker politikerenes handlingsrom på en del områder; slik er man f.eks. blitt tvunget til å sette enkelte saker ut på anbud som enkelte politikere tidligere nok heller ville delegert til organer av eget valg, etter politiske ønsker. Med NPM-reformer blir i første rekke den utøvende politiske styringen mer distansert fra offentlige tjenester, og blir mer direkte påvirket av borgerene. Det å stemme på de ulike partiene er ikke nødvendigvis lenger den mest effektive måten å utøve innflytelse på (Christensen 2007:111). Ved brukerstyring ser man raskere resultater, for eksempel ved at man selv velger hvilke private aktører forvaltningen skal ansette for å utøve offentlig arbeid. Innenfor vegsektoren, for å videre benytte de løpende eksemplene våre, er det imidlertid vanskelig å øke brukerkontrollen: Man kan ikke personlig velge vegleverandør, og dette er et område der brukerene heller ikke er egnet til å gi tilfredsstillende tilbakemelding på det utførte oppdraget (i hvert fall med sikte på å spesifisere godt utførte enkeltelementer) (Riksrevisjonen 2009:10). Som en motsetning til dette, vil brukermedvirkning og -evaluering være vesentlig mer hensiktsmessig innen områder som preges av individuelle snarere enn kollektive goder. Politikerene i Regjeringen har som resultat av mål- og resultatstyring blitt redusert til å fastsette større, overordnede mål, heller enn å detaljstyre (Christensen 2007:104). Tilsynet med disse aktivitetene er heller ikke lenger underlagt Departementene på samme måte som tidligere. Dette gir i teorien sterkere muligheter til å kontrollere oppnådde mål, om enn mindre muligheter til å influere på prosessen med å nå disse målene. Som en oppsummering, kan man si at NPM-reformer påvirker politisk styring i den grad at det tvinger politikerene til å formulere mer konkrete mål for offentlig forvaltning, og overlater i høyere grad lavere nivåer til å følge opp disse. Samtidig har man omstrukturert forvaltningen for at det skal bli lettere å ettergå grad av oppnåelse av de ulike målsetningene. Dette innebærer at politikerenes direkte innflytelse blir svekket, men deres evne til å oppnå bestemte mål kan samtidig være styrket.

KILDER:

Arnseth, Andreas (2009): KNUSENDE kritikk av veidriften, //VG papirutgave// fredag 25.09.09 Christensen et al. (2007): //Forvaltning og politikk//, 2. utgave 2008. Oslo: Universitetsforlaget. Riksrevisjonen (2009): //Riksrevisjonens undersøking av drift og vedlikehold av vegnettet// – Riksrevisjonen dokument nr 3:16, 2008-2009